![](/images/serialy/15_straznik_top.jpg)
- 17. duben 2020
- 1242x
![](/images/serialy/15_straznik_top.jpg)
Služba strážníka nezná neděle ani svátky. Ohlížet se samozřejmě nemůže ani na epidemii. Přesvědčit jsme se o tom mohli na Velký pátek, kdy jsme se setkali se Zdeňkem Gottwaldem, který u Městské policie pracuje už 15 let. I on patří mezi ty, jenž už několik týdnů stojí „v první linii“ boje proti šíření koronaviru.
Den strážníka začíná ráno v šest hodin na služebně, kde se Zdeněk Gottwald převlékne a vyfasuje zbraň. Nezbytnou součástí uniformy se v posledních týdnech stal rovněž respirátor bez výdechového ventilu. „Dostali jsme i brýle, ty většinou používáme pouze, pokud jdeme do zásahu,“ upřesnil Zdeněk Gottwald.
Roušky z Moděvy, respirátory od primátora
Ochranné pomůcky dostávali strážníci postupně. „Když jsme se začátkem března ptali, jestli bychom neměli na ulici mít roušky, bylo nám řečeno, že nic nedostaneme, protože bychom je stejně nenosili. Netrvalo dlouho a situace se změnila. První roušky pro nás zajistila Alena Rašková, která je sehnala v Moděvě v Konici. Den po tom, co z Číny dorazilo letadlo, nám primátor František Jura osobně dovezl respirátory,“ popsal Zdeněk Gottwald, podle něhož hlavní změna v každodenním harmonogramu spočívá v tom, že už se ráno na služebně nepotkává s okrskáři. „Ti do práce nyní chodí půl hodiny po nás,“ vysvětlil. Dalším vybočením je, že strážníci vůbec nepřijdou do osobního kontaktu s kolegy sedícími v operačním středisku. Od nich veškeré pokyny dostávají výhradně telefonicky.
Dezinfekce auta
Než vyrazí Zdeněk Gottwald s kolegou do terénu, vyslechne si od nadřízených novinky zaměřené zejména na aktuální změny v opatření proti šíření nákazy Covid-19. Následně se společně s kolegou pustí do dezinfekce auta. Pak už nasednou a jede se. Prvním cílem je hlavní vlakové a autobusové nádraží. „Probíhá to standardně tak, že jedeme tam, kam nás nadřízení zrovna pošlou. Často také reagujeme na přijatá oznámení. Právě nádraží bývá častým cílem stejně jako třeba nedaleké okolí Husova náměstí. Tam bývá občas docela živo,“ ptozradil strážník.
Na roušky si už zvykli i bezdomovci
Na nádraží se strážníci zaměřují zejména na kontrolu dodržování nařízení o povinnosti nosit roušky na ulici. Dnes je vše v pořádku. „Ze začátku bylo přestupků v tomto ohledu hrozně moc. Asi týden po tom, co bylo toto opatření vyhlášeno, jsme prakticky nedělali nic jiného, než neustále vyjížděli na různá oznámení ohledně skupinek lidí bez roušek. Za dvanáctihodinovou směnu jsme měli i přes patnáct výjezdů,“ zavzpomínal Gottwald.
Podobně to bylo se shlukováním lidí. „Poté, co byly uzavřeny školy, bylo město plné děcek. Týkalo se to hlavně Smetanových a Kolářových sadů. Různě posedávali po lavičkách a pokuřovali. Když se zpřísňovala opatření, stálo to u některých hodně vysvětlování, aby se ukáznili. Nyní už mají celkem k situaci respekt,“ srovnal Gottwald.
Před nádražní budovou popochází ošuntělý muž. Navzdory zanedbanému zevnějšku, má i on na ústech roušku. „Spoustě z bezdomovců jsme roušky předávali. Musím je pochválit, že je prakticky všichni poctivě nosí. Mnohem horší už je to samozřejmě s jejich celkovou hygienou. Je jasné, že si roušky pravidelně nevyvařuje asi ani jeden,“ komentoval prostějovský strážník.
Opilců na ulicích ubylo
Z nádraží se hlídka přesouvá do Vrahovic. Projíždí například kolem nechvalně proslulé ubytovny v Pujmanově ulici. I zde panuje poklid. „Opilců na ulici ubylo. Po vyhlášení nouzového stavu jsme řešili pouze jeden případ převozu na záchytku. Výrazně také ubylo krádeží v obchodech, možná se zloději zalekli vyšších trestů,“ komentoval Gottwald.
Z Vrahovic se strážníci obyčejně přesouvají do centra města. Nejinak je tomu i na Velký pátek, předzvěst velikonočních svátků. Jindy rušné hlavní náměstí je prakticky liduprázdné. Sem tam kolem projde osamělý chodec směřující na nákup do otevřených potravin ve Zlaté bráně. Jinak nikde nikdo. „Zatím je to hodně poklidné. Stejné to asi mají třeba i kolegové, kteří hlídají stan u nemocnice, kde probíhají odběry u lidí s podezřením na nákazu COVID-19. Ten se nyní střeží nepřetržitě, a to i v noci. Ale lidé jsou disciplinovaní, žádný problém jsme tu za celou dobu nezaznamenali. Je ostatně cítit, že z toho stanu mají respekt, neboť se bojí nákazy. Kam nemají, tam nechodí. Kdyby to tak bylo se vším,“ zamyslí se sedmatřicetiletý městský policista.
Mezi mlýnskými kameny
Přes „sváteční klid“ je přece jen z některých lidí na ulici cítit určitá míra nervozita. „Myslím, že my jako strážníci máme výborný tým, který drží při sobě. Ovšem, když třeba narazím na někoho, komu se snažím něco vysvětlit a on je třeba sprostý i podrážděný, není nikdy jednoduché vyhodnotit, jak se k němu mám coby strážník zachovat. V tomto ohledu bychom uvítali větší podporu ze strany vedení, abychom věděli, že když dojde k nějakým potížím, náležitě se za nás postaví. Jinak se totiž člověk ve službě cítí jako mezi mlýnskými kameny. Na jedné straně má dohlížet na dodržování zákonů a vyhlášek, na druhé straně se to může obrátit proti němu,“ uzavřel Zdeněk Gottwald před prostějovskou radnicí, kde jsme se také rozloučili.